Aztán egy remete jött elébe, aki évente egyszer látogatott be a városba és így szólt: - Beszélj nékünk a gyönyörről! És ő felelt néki, mondván: - A gyönyör a szabadság éneke, - de nem a szabadság; - vágyaitok virágba szökkenése, - de nem a gyümölcsük; - mélység, amely a magassághoz kiált, - de nem a magasság ő és nem a mélység; - kalitkából kiszabadult madár ő, - de nem a tér egésze. - Bizony, úgy van az, hogy a gyönyör a szabad- ság éneke. - És bár örvendezve hallanám, hogy egész szíve- tekkel énekelitek, mégsem szeretném, ha szívetek belé- veszne az éneklésbe. - Némelyek a fiataljaitok közül úgy keresik a gyönyört, mintha az volna minden, s ezért elítéltetnek és megdorgáltatnak. - Én nem ítélném el és nem dorgálnám meg őket. Hagynám, hogy keressenek. - Mert meg fogják találni a gyönyört, de nemcsak a gyönyört; - hét nővére van annak, s a legkisebb közöttük is szebb, mint a gyönyör. - Vagy nem hallottátok-e az emberről, aki gyö- kerek után ásott a földben és kincset talált? - És a véneitek némelyike megbánással emléke- zik vissza a gyönyöreire, mintha vétkek volnának, amelye- ket ittas állapotban követett el. - Pedig a megbánás elködösíti a lelket, de nem fenyíti meg. - Olyan hálával kellene gyönyöreikre emlékezni- ük, mint amilyennel egy nyári aratásra emlékeznek. - De ha könnyebbségükre szolgál a megbánás, le- gyen meg nékik ez a könnyebbségük. - És vannak közöttetek olyanok, akik nem elég fiatalok a keresésre, és nem elég öregek az emlékezésre; - és félve mind a kereséstől, mind az emlékezés- től, menekülnek minden gyönyörtől, hogy el ne hanyagol- ják szellemüket, vagy ne vétkezzenek ellene. - De nekik éppen ez a tartózkodás a gyönyör. - És így ők is találnak kincset, bár remegő kézzel gyökereket ásnak. - De mondjátok meg nékem, ki az, aki vétkezhet a szellem ellen? - Megsérti talán a csalogány az éjszaka csendjét, vagy a szentjánosbogár a csillagokat? - És vajon a lángotok, vagy füstötök teher-é a szélnek? - Azt hiszitek talán, hogy a szellem pocsolya, amit egy bottal is felzavarhattok? - Gyakran, amikor megtagadhatjátok magatokból a gyönyört, csak elraktározzátok vágyatokat lelketek vala- melyik zúgába. - De ki tudja, hogy amit ma mintha elhagynátok, nem várakozik-e a holnapra? - Még a testetek is ismeri örökségét és jogos szükségletét és nem hagyja becsapni magát. - A testetek pedig lelketek hárfája, - és rajtatok múlik, hogy édes zenét hoztok-e ki belőle, vagy zűrzavaros hangokat. - És most azt kérdezitek szívetekben: "Hogyan különböztessük meg a gyönyörben azt, ami jó, attól, ami rossz?". - Menjetek a rétjeitekre és a kertjeitekbe, s ott megtanulhatjátok, hogy a méhnek gyönyörűség a virág mézét összegyűjteni, - de a virágnak is gyönyörűség, ha odaadhatja mézét a méhnek. - Mert a méh számára a virág az élet kútfője, - a virág számára pedig a méh a szerelem hírnö- ke, - és mindkettőjüknek, a méhnek és a virágnak egyaránt, a gyönyör adása és elfogadása szükséglet és el- ragadtatás. - Orphalese népe, legyetek olyanok a gyönyöre- itekben, mint a méhek és a virágok.[Kahlil Gibran: A próféta] |