Millennium
2000.02.03
|
|
0 0
141
|
Álom... álom... álom...
"Álmodozások kora" után a "Nagy álom" majd "Rémálom az Elm utcában"...
a néhány szövegidézet mellé:
"...és nem jött el az álomarcú lány...",de "...nem adom fel míg egy darabban látsz..."
bele kell-e törödnünk álmaink elvesztésébe? vagy hajszoljunk újabb és újabb elérhetetlen álmokat ezáltal frusztrálva magunkat? ha viszont megvalósítható álmokról álmodunk, akkor ez a realitás érzékünket dicséri, vagy földhözragadtságunkat bizonyítja? hiszen mi sem egyszerübb olyan célokat kitüzni, aminek elérése semmilyen eröfeszítésbe sem kerül, de akkor hol marad a célbaéréskor a gyözelem mámora? a két nemlét közötti villanásnyi szikra amit az életünknek nevezünk nem egyéb mint egy röpke álom? |
|