Itt az újabb őrület...
Játszadozzunk a végtelennel!
Legyen adott valamilyen összenyomhatatlan elfajult folyadék, amit a saját gravitációja tart össze, mindentől jó messze.
Első közelítésben a test tömege húzza lefelé a folyadék molekuláit.
Csakhoggy a stress tenzor a nyomást is tartalmazza.
Közelítsük úgy, mintha ennyivel nagyobb lenne középen a nyomott molekulák tömege.
(Ha esetleg ez merőlegesen görbítené a teret, szimmetria okok miatt ez ortogonális.)
Ettől mégjobban húzzák lefelé a felettük lévő molekulákat, és azok mégjobban nyomják az alsókat.
Ráadásul a metrika is zsugorodik, vagyis kisebb lesz a távolság a felsők és az alsók között.
Ennek következtében megint növekszik a nyomás.
A kérdés az, hogy mekkora induló tömeg esetén lesz az iterációk kvóciense 1-nél nagyobb. ;)
Mert akkor az összenyomhatatlan folyadék úgy devalválódik nulla térfogatúvá, hogy közben semmi sem történik.