Szép mirtusz, susogj csak!
Milyen csendes a világ!
Nézd a pásztor holdat:
a tiszta égen át
hajtja a fény felé fenn
a bárányfelleget.
Aludj hát, Kedves, szépen,
míg újra nálad leszek.
Szép mirtusz, susogj csak,
ringasson csillagfény!
A gerlicék alusznak
fészkük pihés ölén.
A fényből isznak rég fenn
a bárányfellegek.
Aludj hát, Kedves, szépen,
míg újra nálad leszek.
Hallod, a forrás hogy rebben,
a tücsökszó hogy rivall?
Hallgatózzunk csendben, csendben,
boldog, ki álmába hal;
boldog, akit felhő ringat,
s hold éneke andalít,
héjjázás kit mámoríthat:
álom bontja szárnyait,
s fenn az égi réten szedhet
csillagot virág helyett.
Aludj, álmodj, szállj, felkeltlek
csakhamar, s boldog leszek