"Ezek a kis tacsikák okosabbak, mint azt bárki gondolná :-)."
Igen, van egy olyan elmélet is, hogy van nekik egy soha-nem-törlödő memória-szeletük is az agyukban - ami néha előjön.
Bár mondják, hogy a kutyáknak nincs "időképük" - vagyis ők mindig a jelenben élnek, nem tudják időben hátra, vagy előre kivetíteni a dolgokat (ami éppenséggel igaz is lehet) de az, hogy van nekik egy ilyen típusú "beégetett memóriájuk" is - az biztos.
Állítom, hogy nem a labda hónapok alatt réges-rég elpárolgott szagát érezte meg a kutya - hanem beugrott neki a régi jelenet, amikor elvették tőle és oda felrakták.
Erről meg vagyok győződve.
Régi történet egy ismerős családnál, hogy az akkori kor szokása szerint ivartalanították a hím (!) kiskutyát. Doki jött, nyissz - és annyi.
Teltek az évek és egy jámbor családi-kutyus lett a hősünkből - kis kezesbárány, nem más.
Igenám, de egyszer a városban sétáltatva kitépte magát a gazdájától, átszaladt az úton és nekiesett egy embernek - majdnem letépte a nadrágszárát a lábáról. Botrányos jelenet volt, volt sikítás, minden.
Na mit gondoltok, ki volt az "áldozat"? Hát a doki, aki gyerekkorában kiherélte.
Na ennyit arról, hogy "A kutya úgysem tud összerakni emlékeket, ő csak a jelent látja".
Biztos?
.