Bözödi György; családi neve: Jakab, *Bözöd, 1913. márc. 9., †Budakeszi, 1989. nov. 25.: író, történész, szociográfus
PIROS LEVELET KERGET A SZÉL
A világ kötöttsége megbomlott, nézd,
nézd, mint tombol színekben az őszi falu,
mint öltözik tarkába az őszi határ. Száz színű
szoknyát ölt testére az erdő, száz színbe öltözik fel a hegy.
Nézz körül, magasan vagy szőlőhegyünk legtetején, egy
pillantásodba kerül csak. Vénült szépségű lány
lehet így izgalomban, ha későre
megjön a vénült vőlegény, kire mostanig mind várt.
Ott piros szoknyát cserél az erdő rózsaszínnel,
s aranysárga haját fésülik a bomlott szelek az ágon.
Most kék fodrokat rak testére sietve,
remegő izgalommal próbálja, így jár-e tisztásain a hajnal.
Most zöldbe vedlene vissza, de nincs már zöld,
eltelt az az idő... siet esztelenül a vén lány,
száz kézzel kap utánuk, de nincs már
kék szoknya sem, nincs rózsaszín, nincs sárga, nincs, nincs,
földre estek örökre, s ami még maradt is,
már csak piros rongy...
Piros levelet kerget a szél s kopasz ágat ver össze.
Hallod-e, hogy zokog az erdő, mintha szíve volna
ott is a földnek.
101 vers a Szé-
kelyföldről [72.]