// a side add_amp(&11,p1,w); add_amp(&12,p2,w); if(enable_polarizers) { add_polarizer(&11,a2,w2); add_polarizer(&12,a3,w2); } amp1.x=amp11.x +amp12.x; // simple superposition amp1.y=amp11.y +amp12.y;
// b side add_amp(&21,p1,w); add_amp(&22,p2,w); if(enable_polarizers) { add_polarizer(&21,b2,w2); add_polarizer(&22,b3,w2); } amp2.x= amp21.x +amp22.x; amp2.y= amp21.y +amp22.y;
P+=probability(amp1)*probability(amp2)*step;// common detection (coincidence) P2+=probability(amp1)*step;// independent measurement at 1 side P3+=probability(amp2)*step;
Úgy látom, hogy ez a topik áll a legközelebb ahhoz, amiről írni akarok.
Szóval ez egy feladvány lesz azoknak, akik szeretnek számolni. Szóval kvantum entanglement / összefonódást és egy játék-modellt kell összehasonlítani.
A kérdés: mi a közös bennük és mi az eltérés?
Legyen a "foton" most két 2d vektor. A két vektor alapesetben 109.4712° -ra állnak egymáshoz képest. A vektoroknak lehetséges szórása 38 fok. Mindkét szög a tetraéderből ered.
Namost a polarizátorok elforgatják ezeket a vektorokat úgy, hogy a két vektor egy vonalba fog esni (mindkettő ráfordul a polarizátor optikai tengelyére). Nyilván vagy ugyanarra fognak mutatni, vagy ellentétes irányba.
És itt az egyik lényeges részlet. Az utóbbit nevezzük "singlet state"-nek, ami detektálhatatlan. Ez kiesik a statisztikából.
Ha két ellentétes irányba küldünk ilyen "foton"-párt, akkor 4 vektorral kell számolni. A random szórás a két oldalon független.
Mennyi a közös detektálás valószínűsége?
Mennyire tér el az eredmény a quantum entanglement-től?
" fénysebességnél gyorsabb haladás csak a relativitáselmélet Einsten-féle változatában jelent „valódi”, az idõben visszafelé történõ mozgást, mert ebben az elméletben az összes Lorentz-féle vonatkoztatási rendszer egyenértékû." http://felpakol.uw.hu/map/schrodinger_kiscicai.htm
vagy if(o==0) f1=a2; if(o==1) f1=a2; if(o==2) f1=a2+M_PI/2; if(o==3) f1=a2+M_PI/2;"
Ne haragudj, de nem ismerem ezeket e jelöléseket. Tudsz ebben segíteni?
"Az időbeli visszahatás és a végtelen sebességű kapcsolat megkülönböztethetetlen. Mivel az előbbi értelmetlen, maradjunk az utóbbinál."
Igen, persze. Az időbe visszafelé terjedő megoldásokat ki kell zárni. Ez a hullámokat leíró differenciálegyenletekre vonatkozó egyik határfeltétel, amit kauzalitásnak hívnak.
Minden jelenlegi elmélet ilyen. Mert a QED is egy fenomelogikus elmélet, mint a magfizika vagy a termodinamika. A jövőnek kell megadni azt a mikroszkopikus elméletet, ami képes lenne elméleti úton is visszaadni a természeti állandókat.
Hogyan terjedhet egy jel időben visszafelé. Szerintem az, hogy csak a retardált megoldásokat fogadjuk el, és az avanzsált ás állóhullám megoldásokat kizárjuk az a határfeltételek egy fajtája. Ezt nem lehet megszegni! Gondold el, ha például nem zárnánk ki a húrrezgéseknél azokat a megoldásokat, amik a végeknél nem nulla kitérést írnak elő, akkor nem lenne a húrrezgés kvantált. Ugyanígy a harmonikus oszcillátorok sem lennének kvantáltak, hogyha a végtelenbe nem lecsengő hullámfüggvényeket nem zárnánk ki egyfajta határfeltétel megkövetelésével.
A retardált megoldásokon kívűl mind az avanzsált(időben visszafelé menő), mind az állóhullámmegoldásokat(időben előre és időben visszafelé menő megoldás számtani közepe) ki kell zárni. Ez a határfeltétel a kauzalitás.
Igy van. A vegtelen sebessegu hatassal az a problema, hogy mindenkepp fenyerovaltozas lepne fel az ellenkezo meresi oldalon. Jelenleg az EPR parokat eleg hatekonyan lehet eloallitani ppktp kristalyokkal, ahol mar eszreveheto lenne ez a fenyerovaltozas.
" Gondolom ezt nem tehetné meg, ha a kvantummechanikából hiányoznának a rejtett paraméterek."
A QED pontossaga egy nagyon erdekes tema. Valojaban mindig van bemeno parameter, amit egy masik kiserletbol kell felvenni. A QED onmagaban nem adja meg ezt a pontossagot. Az kulonbozo tipusu kiserletek kozt teremt nagyon preciz kapcsolatot.
Ugye eloszor hatarozottan tagadja, hogy klasszikusan szimulalhato lenne a kvantumfizika, azutan bevallja, hogy vegtelen sebessegu "hatasnal" megiscsak lehetseges olyan klasszikus leirast kesziteni, ami visszaadja a kvantummechanika furcsasagait.
Az, hogy végtelen sebeséggel hatást közvetítő rejtett paraméterekkel a QM-el egyenértékű determinisztikus elméletet lehet felépíteni, trivialitás. Vannak ugyanis ilyen modellek, a leghíresebb köztük a Bohm-féle kvantumpotenciálos.
Ezek visszaadják a QM eredményeit - az kérdéses, hogy tudnak-e többet is.
Úgyhogy ilyesmit "tagadni" elég értelmetlen.
Természetesen a Bell-kísérletek sem állnak ellentmondásban ilyen modellel.
"Kizarolag a mult ismereteben nem josolhato meg a jovo, mert az bizonyos mertekben az visszahat. Ennek a hatarozatlansagnak valahogy koze van a kvantummechanika hatarozatlansagi tetelehez."
Ha nem az a feladatot, hogy az elemi részecskék pályájátr(t) határozd meg, akkor a téroperátorok megadásával teljesen jellemezheted a mikroszkopikus rendszert. Az egyes részecskék pályájának megadása, amúgy is lényegtelen információ, és a determinisztikusság kérdése alatt mindig is ezt tartották. Valójában, ha a téroperátorok Fi(r,t) megadása már teljesen jellemzi a rendszert.
Ki lehet kerülni a határozatlansági relációból fakadó bizonytalanságot, ha csak egymással páronként kommutáló operátorokkal számolsz, és jellemzed a kvantumállapotokat(mert ezeket egy időben tetszőleges pontossággal lehet mérni). Ugyanis a nem kommutáló operátorok között van határozatlanság.
Ilyen értelemben lehet az Einsteni determinisztikus kvantummehanikát űzni, persze a téroperátorok időfejlődése determinisztikus(kölcsönhatás hiányában). Ilyenkor persze a determinisztikusság nem azt jelenti, hogy a kvantumok pályáját adjuk meg determinisztikusan, hanem a téroperátorok hely- és időfüggését. A téroperátorok várhatóértékei a klasszikus térerősségek.
A téridő dimenzióval kapcsolatban azt mondom, hogy a valós térnek a háromdimenziós (x,y,z) teret tekintsd. És a kölcsönhatás véges sebességének(fénysebesség) a mozgásokra való visszahatását úgy veheted figyelembe, ha bevezetsz (ct,x,y,z) négyesvektorokat. És a vektorok egy négydimenziós vektortér elemei, amit téridőnek hívunk. De ezt már absztrakt értelemben vedd térnek. A részecske haladási irányát x-nek véve a ct időtengelyt merőlegesen felvéve, kétdimenziós térként(síkként) ábrázolhat a téridőt, vagy pedig a mozgás síkját x- és y- koordinátával kifeszítve a ct időtengely háromdimenziós térként ábrázolható. De teljesen sohasem ábrázolható, nem érdemes az elképzeléssel törödni, ugyanis csak félrevezeti az embert. Ugyanis az ember képzelete csak euklideszi geometriát képes felfogni, Minkovszky geometria amúgy sem megy.
Szerintem a téridőt egyszerűen vektortérnek tekinsd, és algebrailag számolj. A téridő, mint a négyesvektorok vektortere, arra szolgál, hogy a négyesvektorok által a mozgástörvények relativisztikussága már alakilag is felismerhető legyen. A lényeg az, hogy a kölcsönhatás véges sebessége fékező hatással van a mozgásra. Ennek figyelembe vételéhez kell a relativitáselmélet.
Ez érdekes dolog. Elvileg szerintem a terek kommutációs reláció tartalmazzák az EPR kísérlet feloldását is. Mert a QED például az elektron mágneses momentumát 13 tizedes jegy pontossággal megjósolja. Gondolom ezt nem tehetné meg, ha a kvantummechanikából hiányoznának a rejtett paraméterek.
Biztos emlékeztek eldinből, hogy Coulomb mértékből az elektromágneses skalárpotenciál pillanatszerűen változik(végtelen sebességgel), míg a vektorpotenciál szintén hullámszerűen terjed. Ez sérti a kauzílitást. Ez nem probléma, mert nem a potenciálok fontosak fizikailag, hanem a térerősségek, amik Coulomb mértékben is hullámszerűen terjednek és nem sértik a kauzalitást.
Meg kellene vizsgálni, hogy az EPR kisérletben a megfigyelt mennyiségek nem olyan segédmennyiségek, mint a skalár vagy vektorpotenciál. Mert csak a fizikailag kimérhető mennyiségekre kell a kauzalitásnak teljesülnie. Nem-e lehetséges, hogy a spinbeállások pillanatszerű változása olyan, mint a Coulomb mértékbeli elektromágneses skalárpotenciál?
A foton antirészecskéje önmaga, mert elektromos-, barion-, leptontöltése, ritkasága, hipertöltése, stb. egyaránt nulla, ezért részecske-antirészecske konjugáció során önmagába transzformálódik.....
Kizarolag a mult ismereteben nem josolhato meg a jovo, mert az bizonyos mertekben az visszahat. Ennek a hatarozatlansagnak valahogy koze van a kvantummechanika hatarozatlansagi tetelehez. Tovabba ez egy eros megerositese annak, hogy az einsteini terido idodimenzioja tenyleg egy valos dimenzio, bar ezt tovabbra se tudom teljesen elfogadni. De ez az en bajom.