Mi a jó tetves hibiszkusznak hívatjátok magatokat vissza ötször, hogy utána közöljétek azt, amit elsőre is el lehetett volna mondani és ezzel elvegyétek az időt attól, hogy a problémát még meg lehessen oldani?! 8 után tudnám a szállást átvenni... Jó, legyen szíves egy óra múlva telefonálni... most sem jó, telefonáljon fél óra múlva... nem, nem érkezett még meg, de nem tudom, lehetséges-e... egy pillanat, nem, telefonáljon inkább egy óra múlva... igen, megérkezett, adom az igazgató urat, egy pillanat... nem, sajnos biztosan nem tudjuk önöket fogadni, ez a szállás nem tud 8 után fogadni senkit...
Tíz perc múlva máshol: ...sajnos-sajnos, ha egy órával korábban telefonál, még tudtunk volna helyet adni, legközelebb délelőtt hívjon és akkor még lesz hely...
Még egy ember megjegyzi, hogy ha majd öregszem még pár évet, meg ha majd megtanulok autót vezetni, akkor megértem; meg ha majd lesz gyerekem; meg ha majd érek még egy picit; meg ha majd fejlődöm még annak a fejébe vágom a hollandiai agyagcserepemet, az egészen biztos. Van egyáltalán bárki, aki egy másik embert a helyiértékén tud kezelni?! Rohadtul elegem van, hogy másokhoz hasonlítgatnak és mindenkinek megvan a maga etalonja, akit emleget. :( Tényleg mehetnének és ráérős idejükben megbaszhatnák a hullócsillagot...